זהו, עבר הטקס, והשאיר אחריו רק כמה זוגות עיניים אדומות, וזכרונות מכאיבים. אני שונא זכרונות כאלה. בעיקר בגלל שגם העיינים שלי היו אדומות.
כמו מתוך חלום בלהות
או סרט אימה דמיוני
אני עומד עם שכני, אחי
ודמעות חונקות את גרוני
פיצוץ עז חזק כרעם
כמו בסרט אימה דמיוני
דם, ואש, ותמרות עשן
ומתוך הלהבות עולה תודעה
תודעה מזוויעה ודוקרת כרעל
בעוד עץ השקד התחיל ללבלב
השקד שהכרתי – קמל.
לילה טוב.
עד לפעם הבאה, נתנאל.